Språk+på+1100-1500-tallet

I denne perioden ble det sett på som viktig å kunne mange språk, blant annet latinsk. I Norge ble det brukt runer, med andre ord urnordisk, i denne perioden. Noen av ordene fra denne tiden ligner på dagens ord. Noen eksempler er: ”Eptir” som betyr etter, og ”Laugardaginn” som betyr lørdag. Disse ordene er tatt fra side 107 i læreboka ”Tema”, og er runer som Sigurd Jarlsson har risset. Selv om det er likheter blant noen ord, så var setningsbygningen annerledes.

Runealfabetet var det mest dominerende skriftspråket i Norden fram til 1000-tallet. De tidligste runene besto av 24 tegn. Senere var det bare 16 tegn igjen, og disse ble forenklet til rette linjer slik at det ble enklest mulig å risse dem inn. Etter vikingtiden kom det latinske alfabetet sammen med kristendommen. Men selv om det ble innført et nytt skrift språk, ble runene fortsatt brukt i flere hundre år. Runene ble brukt mye i hverdagslivet, mens det latinske alfabetet for det meste ble brukt i kongelige og kirkelige tekster. Etter hvert ble runealfabetet omgjort slik at det liknet mer på det latinske skriftspråk. Dette runealfabetet har fått navnet futhark, etter de første tegnene i rekken.

Her er et bilde av Futhark. Kilde: []



På 1200-1250-tallet blandet runene seg med det latinske alfabet, som kom til Norge rundt år 0. Dette førte til at vi fikk det norrøne språket. Kulturen og litteraturen blomstret fordi det var lettere å skrive norrønt enn runer, som det tok evigheter å risse inn. Vi fikk kasus, som er en endelse satt på ord for å vise hva som er subjektet i setningen og om det er genitiv eller liknende. I dag har vi bare genitiv igjen. Eksempelet som følger er fra ”Tema” side 108 og 109, fra teksten ”Soga om Olav Tryggvason” som er en av sagaene i Snorre Sturlusons historieverk ”Heimskringla”, som ble nedskrevet i 1230-årene. ”Finnr skaut” og ”boga Einars”, som kan oversettes slik ”Finn skjøt” og ”Einars bue”. Finn er navnet på en mann, og det er satt til en r, som viser at det er subjektet i setningen. Einar er også et navn som det er blitt satt på en s, som forteller oss at her er det genitiv, eieformen, som viser hvem som eier buen.

På 1200-tallet opplevde Norge en storhetstid. Store områder ble underlagt av de norske kongene, og gjennom handel og erobringer fikk nordmenn kontakt med andre språk og kulturer. Dette førte til at språket i Norge ble påvirket.

I årene fra 1250-1350 ble språket høytidelig, og setningene ble lange og utbroderende. Komma ble lite brukt, og det var ingen punktum. Det var fortsatt kasus.

I årene fra 1350-1500 var Norge i union med Sverige, og deretter Danmark. På 1300-tallet kom også svartedauden, og mange av de lærde døde. Kulturen og litteraturen stod nærmest stille her i Norge, men språket ble påvirket av både dansk og svensk. Språket var, i alle fall for de rike, høytidelig og man satte på ekstra og overflødige bokstaver.

"Tema VG2", utgitt av "Det Norske Samlaget", skrevet av Jansson, Kristoffersen, Krogh og Michelsen.
 * Kilde: **